Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Și eu am coșmaruri.
Sau același vis recurent…
de fapt.
Continuă!
Spune!
- E incredibil. - Încetează!
Dar e uimitor.
Mai exact, e…
- Ești vedetă. - Încetează!
- Gata! - E adevărat. Continuă!
Hai!
Ea merge…
…pe cărbuni încinși.
Nu mă întrerupe!
Îmi pare rău.
E prea frumos. Nu știu cum reușești.
Nu m-am mai simțit așa de când m-am lăsat de băut.
O să fie uimiți azi.
Când te duci.
Trebuie să te duci.
Te duci, nu?
Da. Așa cred.
Nu.
Te duci sigur.
Ai înțeles?
- Altfel, te omor. - Ușurel, fată!
Te duci.
Trebuie să-mi promiți.
Bine.
SUNT O PARTE DIN TINE
Merge înaintea mea
pe cărbuni încinși.
Nu-i văd fața.
Nu se întoarce.
Întreb… De fapt, strig: „Hei!”
„Bună, poți să te întorci?”
Dar degeaba.
Refuză s-o facă.
Mulțumesc.
Așa, ia să vedem…
Agnes Svan.
Agnes Svan?
Agnes Svan nu e aici?
Atunci, mergem mai departe.
Sunt aici.
- Bine. - Scuze!
- Noel, vezi să vină diseară! - E Noaptea Valpurgiei.
- Nu fi așa de plictisitor! - Plictisitor?
- Foarte plictisitor. - Nu poți spune asta.
Ești prea aspră. Știi de ce.
Da, știu, dar mi-e dor de ea.
Ghici cine e!
- Julia! - Bună! Ce faceți?
Scumpule!
- Bună! - Ce faci?
Bine.
Jeleuri cu cola?
- Da. Sunt excelente. - Bună! Vii diseară?
- Da. - O să fie super.
- Karaoke în seara asta? - Vrei?
Da.
Fii serioasă!
- Mergem la un foc de tabără diseară? - În niciun caz.
Fir-ar să fie!
Cu ce te îmbraci?
Mă întrebam ce ți-ar plăcea
să mănânci mâine, de ziua ta specială.
- Nu contează. - „Nu contează”?
E ziua ta.
Alege ceva frumos și scump!
Mă bucur că întreabă lumea de audiția mea de azi.
- Doamne… - Nu!
- Scumpo! - Hei, tu!
Haide! Vino încoace!
- Cum a fost la audiție? - Binișor.
- Grozav, normal. - N-ai de unde să știi.
- Și ce urmează? - Îmi trimit un e-mail diseară.
O să scrie:
„Felicitări, Agnes!
Ai primit rolul!
Ești cea mai bună!
Cea mai bună pe care am văzut-o!”
- Exact asta va scrie. - Interesant.
- Alo! - Intră!
E pe foc, mamă.
- Bună! Ce faci? - Bine. Tu?
Bine.
Cina e aproape gata.
Grozav.
- Bună! - Carina!
- Ce mai faci? - Bine. Tu?
Bine, mulțumesc.
- Bună, Agnes! - Bună!
Ce mai faci?
- Bine. Tu? - Bine, mersi.
Ce mai tort!
Sărbătorim ceva?
Se pare că Agnes nu vrea.
- Ce? - N-am spus asta, mamă.
Să sărbătorim acum! Începem mai repede.
- Nu prea cred. - Doar puțin!
- Mi-ar plăcea. - Gustăm?
Altcineva?
E tortul meu.
Am spus nu.
Nu.
- Eu am spus da. - Alo!
- Nu. - Ba da. De ce nu?
Dar…
Am stat acasă… Câte săptămâni, Noel?
Patru.
- Mai mult. - Nu e vorba de a sta acasă.
De ce…
Parcă n-am mai fi avut discuția asta.
De câte ori am discutat?
Și de câte ori mai discutăm?
- Fără rezultat. - Nu ne-am înțeles?
- O să mă închizi sau ce? - Julia, încetează!
- Sunt adult. - Da, știu… Serios?
- Da, serios. - Eu zic că nu.
Dar mă duc oricum. E Noaptea Valpurgiei.
Dar locuiești în casa mea.
Ar trebui să-mi fii recunoscătoare.
De ce refuz?
- Nu știu. - Ba da.
- N-o să beau. - Uită-te la mine!
O spui de parcă n-am mai avut discuția asta.
Noel, mă aduci acasă la ora 23:00?
Mersi, Noel, dar nu contează.
Nu contează.
Nu e frumos să fii mahmură mâine, la ziua surorii tale.
- E în regulă, mamă. - Auzi, da?
Tu nu te băga!
- Agnes, spune-i! - Nu te băga!
Da. Mulțumesc pentru cină.
- N-o să beau. - Nu, dar…
De câte ori să mai…
Îți amintesc eu. Parcă erai un copil.
Te-am cărat eu.
Bună!
Bună! Pot să mă ascund aici?
…te distrezi cu prietenii?
- O să mă încui? - Știi bine că da.
Vrei asta? Nu știu dacă vrei ceva care…
Al naibii Amal?
Știi, dacă e…
- Ai gusturi bune. - Mulțumesc.
Știu toate replicile pe de rost.
Nu cred.
- Imposibil. - Le știu.
- Nu. - Ba da.
Dovedește-mi!
Trebuie să ai încredere în mine.
Poți scrie cărți despre chestii psihologice
și criminali în masă.
Eu aș vrea să fiu model.
Crezi că aș putea?
Cred că da.
- Îmbracă-te! - Ce? Eu?
- Da, tu. - De ce?
Mama mă lasă doar dacă vii și tu.
- La Esther? - Da. Îmbracă-te imediat!
Să port asta?
Sau poate… asta?
Pe aia.
Asta?
Cred că o aleg pe asta.
Hai, grăbiți-vă!
Ești ciudată.
Și tu.
- Sunt? - Da.
Vreau să fiu ciudată…
Nu ciudată, dar… Diferită de toți ceilalți.
Deși, uneori, cred că sunt la fel ca ei.
Dar nu ești.
Știi care e coșmarul meu?
Că voi rămâne în Åmål. Că nu voi pleca niciodată.
Nu poți face foc de tabără în zona rezidențială.
Ba da. E Noaptea Valpurgiei.
- Fac în fiecare an. - Te-ar putea aresta.
- Ce tot spui? - E adevărat.
Spui tot felul de baliverne.
O clipă, să-mi aranjez machiajul!
Stai așa…
Te rog!
Bea tu ce-a rămas!
Ce e?
Stai așa!
O să te ajut puțin.
- Vino aici! - Ce faci?
- Vino! Ce buze frumoase ai! - Ce e aia?
Te fac frumoasă și festivă.
Hai! Să mergem!
- Nu aia. - Stai!
- Gata! - Da, bine.
Exact.
Hai, Esther! Arată-ne!
Arată-ne!
Nu.
Bine, asta…
- Ghici cine e! - Julia!
- Salutare tuturor! - Mamă, ce drăguță ești!
Salutare!
- Ce faci? - Vino încoace!
Bună!
Ne-ai lipsit la petrecerile astea.
- Ce distracție e asta? - Bună!
- Ce mai faceți? - Bine.
- Julia! - Bună, Agnes!
Salut!
- Bună! - Bună!
- Te distrezi?
- Foarte bine. - Da.
Da.
Să ne distrăm!
Una pentru tine, una pentru mine. Așa.
Glumești!
„Asta e povestea…”
Haide!
E timpul pentru spectacol!
Bine.
Haide!
Julia!
AMIR SALMAN PIESA: DISTRIBUȚIA
O iau razna!
Mă urmăriți ca poliția.
Ce e? Care e problema?
Lumea e îngrijorată.
- Julia, unde pleci? - Acasă, pe jos.
- Julia! - Du-o pe Agnes!
La o parte!
Julia!
Îmi pare rău.
- O iau pe Agnes. - Da.
Agnes!
- Agnes! - Ce e?
Plecăm.
Julia vrea să meargă acasă, deci plecăm. Da?
Julia!
Hai să… ne așezăm!
Ce? Nu.
Așadar, am făcut…
- Tot ce s-a putut. - Ce? Nu.
Dar, din păcate…
Îmi pare rău, dar n-ar trebui să…
- Eu sunt chirurgul. - Poate sunt confuză, dar…
- Eu am operat-o… - Și ce faceți acum?
Sunt chirurgul.
Am operat-o pe fiica dv., care a fost adusă aici.
Și cine e doctorul?
- Eu sunt. - Dv.?
Bine. Atunci, de ce nu o ajutați?
Știu că e dificil.
Pot vorbi cu altcineva? Nu pot… Mă ascultați?
- Vă ascult. - Da.
- Înțeleg. - Eu…
- Dar, din păcate… - Nu.
Nu.
- Îmi pare rău. - Plecați!
Plecați!
- Poate… - Plecați!
Doamne! Nu am aer.
Dumnezeule!
De ce suni atât de devreme?
Ce s-a întâmplat?
- Alo! - Da.
Dar ce s-a întâmplat?
E… Ju…
Ce? Nu te aud, dragă. Ce s-a întâmplat?
Spune!
Spune ceva!
E Ju…
Nu pot…
A pățit ceva Julia?
Ce spui? Nu te aud.
E Julia.
A murit.
Nu-ți fie teamă
Există un semn secret
Un nume care te protejează acum, când pleci
Singurătatea ta
Are țărmuri care duc spre lumină
Nu-ți fie teamă
Sunt pași în nisip
Nu-ți fie teamă
E un port întunecat
Nu-l vezi acum
Dar într-acolo te îndrepți
Iar într-o zi
Vei rosti cu voce tare numele Lui
Pacea Lui iubitoare
Nu cere nimic în schimb
Unde te duci?
La școală.
Le-am spus că o să mai stai acasă o vreme.
Știu, dar…
Pe curând!
Ce faceți în weekend?
Nu știu. Mă gândeam că am putea…
să ne relaxăm.
- Vedem un film? - Nu putem face ceva distractiv?
Bine.
Super!
Ne vedem după ora de germană.
- Bună! - Bună!
Bună!
- Ce faci? - Bine.
- A fost o înmormântare minunată. - Categoric.
Intră!
Bună!
Intră!
Voiam doar să-ți mulțumesc pentru rol.
O să-l interpretez cu plăcere.
- În piesă, adică. - Da? Frumos.
Ia loc!
Știu cum e să fii… în situația aceasta.
Fratele meu a murit într-un accident când eram cam de vârsta ta.
Când sunt repetițiile?
Am făcut…
foarte multe prostii, deși n-ar fi trebuit.
Dar apoi m-am gândit la ce ar fi vrut el să fac și…
Da.
Atunci am ajuns aici.
Vino mâine, la ora 15:00!
- Nu! - Pot să mă uit, te rog?
- Te rog! - Ajunge!
Hai, arată-mi!
Ușurel…
- Ți-e foame? - Da, puțin.
- Vrei sendvișuri? - Sigur.
Îmi dai un cuțit pentru unt?
Mulțumesc.
Ia ce vrei!
AGNES 17!
Îmi pare rău.
SCUMPO,
A TREBUIT SĂ IES UN PIC.
SUNT LA BUNICA. SUNĂ-MĂ DACĂ VREI CEVA.
TE IUBESC.
Agnes?
Agnes!
Putem vorbi?
ALCESTA, DE EURIPIDE
Bună!
Doamne, scuze! Era…
- Arătai exact ca… - Da, scuze.
Nu. Mi s-a părut… impresionant.
Bună! Ce mai faci?
- Sunt bine. Voi? - Bine.
Ce e?
E bluza Juliei.
Noi…
Am cumpărat-o din Berlin.
Luăm prânzul?
- Sigur. - Da.
- Hai cu noi! - Da.
Îl cunoști pe Adrian Hagerfors?
Da. Suntem colegi la franceză.
Ce-i cu el?
E afară.
Nu!
- Adrian! - Termină!
- N-a fost așa de rău. - Mi-ai lipsit.
Hai, încetează!
- Nu te-am mai văzut de mult. - Termină!
- Și m-am gândit la… - Fanna e îndrăgostită de Adrian.
- Nu. - Ba da.
- Nu. - Deci…
Iarna trecută, de Crăciun…
- Sora ta… - Încetează!
A crezut că…
Fanna și Adrian ar face un cuplu grozav și…
S-a dus la el.
Nu știa ce să spună. A luat o bere și a desfăcut-o…
într-un mod senzual.
- Nu pot să vă ascult. - Adrian.
A fost foarte ciudat, pentru că Adrian era drogat, desigur.
Vine!
Liniștește-te!
- Ce faceți? - Bună!
- Bună!
- Mă bucur să te văd.
Și eu.
Voiam să știu dacă vii diseară.
Ce…
Dau o petrecere diseară.
Vino! Adu-o și pe Lydia!
Da, bine. Distracție.
Grozav!
Arrivederci!
Bună!
Bună! Agnes!
M-am gândit mult la tine.
- Vrei să ne plimbăm? - Am repetiție.
- Nu pot. - Atunci, te aștept.
Nu pot, mă duc la petrecerea lui Sam.
Vreau doar să vorbim.
Sunt foarte trist.
Pe curând!
Te rog, Agnes!
Nu le arătăm celorlalți.
Nu vă speriați așa!
E doar un joc, de încălzire.
Nu e nimic ciudat.
MÂNIE
Bine.
Agnes!
Începi tu?
Nu știu ce să fac…
Ce ai tras?
Asta e complicată.
Bine. Să încercăm așa…
Faceți un pas înapoi!
Să-i facem loc.
Vino spre mine!
Vino aici!
Vreau doar să țipi tare.
Hai, încearcă!
Ce?
Tare. Țipă!
Haide!
Nu râdeți!
- E greu. - Da, înțeleg.
Toți suntem actori.
Deci…
Încearcă să fii altcineva!
Gândește-te la cineva care ar fi îndrăznit să țipe!
Da?
- Hai să bem ceva! - Da.
- Ne servim singure? - Nu știu.
Vezi vreun pahar?
Da, aici, cred.
Îl băgăm acolo?
Nu știu.
Bună!
- Bună! - Bună!
- Ce faci? - Bine. Tu?
- Excelent. - Bună! Ce drăguță ești!
- Și tu. - Da?
Se pare că Sam nu se poate ridica.
- Fanna! - Da.
Dar… Da, Sam, vin.
- Bună, Sam! Ce faci? - Scumpo, vino aici!
- Bună, Sam! - Bună!
Bună!
- Știi ce frumoasă ești? - Mulțumesc.
Știi asta, Lydia? Să nu uiți!
- Mulțumesc. - Da.
- Sam. - Da.
- E totul în regulă? - Da. Sam?
A fost și mai bine.
- Sam? - Cred că vreau să intru în apă.
Sam!
Nu, Sam. O să cazi.
Sam!
Gata, ajunge! Sam, revino-ți!
Nu, Sam.
Sam! Nu, pe bune!
Nu îndrăznesc.
- Hai, Sam! - Dar cred că vreau.
Hai să dansăm!
Haide!
Următorul la rând!
Cine urmează?
- Tu? - Nici nu mă gândesc.
Agnes?
Da, noi două. Hai!
Agnes!
Bine.
Calmați-vă!
Haide!
Hai!
Agnes!
Au! Stai!
- Pauză de băut! - Da.
Să tragem o dușcă!
- Ce ai vrea? - Ce?
- Ce ai vrea? - Aș vrea…
ceva tare.
Poate niște tequila pentru amândouă?
O aduc eu.
De ce naiba stăm aici?
Vai!
Ghici cine e!
Ai luat…
paharele?
Trebuie doar să…
Bună!
- Bună! Aoleu! - Ce faci?
Bine.
Tu ce faci?
Bine.
Fanna?
- Da. - Cum era? Beată?
Cine?
- Ce-i cu atmosfera asta? - Agnes…
Nu sunt singura care împrumută haine, dacă asta e ideea.
Și mama o face.
- Dar… - Agnes.
Nu-i așa de greu.
Mereu am crezut că va fi foarte greu.
- Dar nu e. - Agnes, te rog, oprește-te!
- Lasă-mă! - N-o face!
Gata, ajunge.
- Dă-mi-l! - Încetează!
Dă-mi-l!
E…
Poți să te oprești? Încetează!
- Ce naiba? - Dar…
Unde e Carina?
La bunica.
Tu ce faci?
Bine.
Mulțumesc.
Vrei paste?
Da, te rog.
- Nu vreau să te stresez. - Ce mai e?
Simt miros de ars.
Dă focul mai încet!
- Și adaugă asta! - Nu…
Nu mai pune sare!
Încă puțin.
Nu, doar puțin. Puțin!
- Încă puțin. - Ajunge!
Stai! Ce…
- Ce faci? - Sunt gata.
Și eu am coșmaruri.
Sau același vis recurent…
de fapt.
Cui îi pasă de vise?
- Ce plictisitor! - Liniște! Las-o să continue!
Merge înaintea mea…
pe cărbuni încinși și nu-i văd fața.
Nu se întoarce.
Și…
Eu…
Mulțumesc.
- Scuze, nu am putut… - Nu-ți face griji!
E prima dată când vorbește.
S-a închis în ea până acum.
Iar ăsta e momentul când exprimă totul prin cuvinte.
Înțelegi?
Să încercăm așa!
Merge înaintea mea…
pe cărbuni încinși.
Nu se întoarce.
Și nu-i văd fața.
Îi cer eu…
Nu, țip, de fapt: „Poți să te întorci?”
Dar fără rezultat.
Refuză s-o facă.
„Atenție!”
Doar atât spune.
„Ai grijă!”
Dar…
Dar am fost neglijentă, am pășit…
Am călcat pe cărbuni și rochia mea e în flăcări.
Totul…
Totul a luat foc.
Îmi arde tot corpul.
Iar apoi se întoarce brusc.
„Poftim”, spune ea.
„La ce te așteptai?”
Și nu știu…
Nu știu la ce mă așteptam.
„Nu e gratis”, spune ea.
„Nu pentru noi.”
Mulțumesc.
Frumos.
- Sunt încântat… - Partea aia cu…
Cred că o să fie frumos.
- Ce? - E frumos…
Ce faci?
Ia-o!
- Ia-o! - Da.
- Mersi. - N-ai de ce.
Gata, dă-te!
Și apoi poți…
Da.
- Haide! - Acolo.
Dacă stai acolo, poți…
- Să iei asta. - Ce naiba?
Am făcut în pat
până la 13 sau 14 ani.
Știu. Aveam o problemă, dar era…
- Nu cred. - Am fost chiar și la doctor.
- Nu! - Ba da. Mi-a dat pastile.
Aveau gust de polistiren.
A fost foarte ciudat.
Era un fel de…
Era un dispozitiv mic, ca un walkie-talkie. Îl țineam aici.
- Pe umăr? - Da.
Trebuia să dorm cu un tricou sau cu o vestă.
Și avea un fir sau un tub care cobora.
- Nu. - Acolo, jos. Ba da.
Pentru ce era?
Avea ceva… Un fel de senzor mic.
- Că ți-ai pus chiloții. - Ca să-i detecteze?
Da, și să simtă când erai gata să…
Imediat ce simțea urină,
chestia aia de aici dădea alarma.
Da.
Doamne, ce ciudat!
Bine.
Da. Și eu făceam în pat când eram mică.
Da?
- Și de ce râzi de mine? - Nu aveam 13 ani.
Nu.
Aveam șapte sau opt ani.
Da, e o vârstă mult mai rezonabilă. Oare?
- Măcar nu eram adolescentă. - Bine.
Dar mi-ar fi prins bine și mie dispozitivul.
Mă trezeam fiindcă îmi era frig.
Iar apoi…
Apoi…
Mă dădeam jos și mă duceam…
…în camera Juliei. Mă culcam acolo.
La picioarele ei, ca un cățeluș.
Fiindcă acolo era cald.
Hai să înotăm!
Ce?
Vrei să facem o baie?
Nu te apropia!
- Nu. - Serios?
- Nu. - Poți să faci pluta?
- Pe spate? - Nu poate oricine.
- Eu nu pot. - Fii atent aici!
Trebuie să…
- Impresionant! - Mersi.
Hai, băieți!
Hai, împingeți tare în picioare!
Hai!
Așa.
Max!
Perfect.
Mulțumesc.
Ce e?
Păi…
E interesant că l-ai găsit în dezordinea asta.
- Nu e dezordine. - Ba cam e.
Ce-i la vedere e ușor de găsit.
- Da, haos organizat. - Am totul sub control.
- Știu exact unde e orice. - Da.
Da…
Deci nu te deranjează imaginea
unei persoane dezordonate?
Ce vrei să spui?
Una căreia îi place mucegaiul și…
- Și mirosul urât. - Încetează!
Parcă… Trăiești într-un haos absolut.
- Asta încerc să spun. - Ajunge!
Dacă nu vrei să vezi, nu te uita!
- Doamne, e mai bine… - E bine?
Mult mai bine. Mulțumesc, Agnes.
Ce cald e aici!
Am un ventilator mic.
E perfect.
„Am un ventilator mic.”
Nu.
Stai!
Te rog, oprește-te!
Îmi pare rău.
Ce o motivează pe Selma Lagerlöf în această etapă a vieții ei?
Furia? Durerea?
Poate chiar iubirea?
Sunt cărți și filme pe tema asta.
Am reflectat mult la asta.
Dar sunt curios ce credeți voi.
Cine are vreo idee?
Hannes?
Petra?
Cineva?
Alo, clasă!
E vremea să vă treziți.
Nu v-a sunat alarma azi?
Agnes, te rog, poți să lași telefonul?
Da. Îmi pare rău.
Crezi că Selma Lagerlöf avea mobil? Ce zici?
Nu. Nu cred că avea.
Nu, mulțumesc. Lasă-l acum!
Vii la Lagret diseară?
Da, eu…
Scuză-mă! Tot uit că nu ai 18 ani.
Bine. Încă o dată!
Și eu am coșmaruri.
Sau același vis recurent, de fapt.
Cui îi pasă de vise?
- Ce plictisitor! - Liniște! Las-o să continue!
Du-te la locul tău!
Da, acolo.
Merge înaintea mea…
pe cărbuni încinși.
- Nu văd… - Stai! Ce faci?
Încă o dată, dar cu convingere.
Așa a fost.
Nu-mi spune asta!
Haide! Încă o dată.
Nu înțeleg. O spun exact ca ieri…
Încă o dată!
Merge înaintea mea…
Calmați-vă! Partea asta nu e ușoară.
Ba da, e ușor. Ce greșesc?
Ascultă!
Premiera e în câteva zile.
Știu.
- Să ne concentrăm, Agnes! - Asta fac.
Mai citesc o dată și o îndrept.
Cred că e mai bine să-ți iei liber azi, să te odihnești.
Nu e nevoie.
- Ba da. - Nu e.
Ești absentă.
Nu. La dracu', sunt prezentă!
Știi ce? Nu vorbim pe tonul ăsta aici.
Ajunge!
E jalnic să predai teatru la liceu.
Poftim?
Ce-ai spus?
Am zis că e jalnic să predai teatru la liceu.
Fratelui tău i-ar fi fost rușine.
Veniți diseară?
Ne vedem acolo.
O poți pune în congelator.
Bine.
Au!
Te-ai lovit la spate?
Nu.
Să văd ce face Agnes.
Agnes?
Agnes!
Ce faci?
Întoarce-te!
Am zis să te întorci!
Ce-i asta?
- Ce? - Ai auzit bine!
De ce râzi?
Mă bucur că te-ai întors.
Ai băut alcool.
- Nu? - Și ce?
Nu pleci nicăieri așa.
- Mă duc unde vreau. - Unde?
- Afară. - Nu.
- Nu așa. - Ba da.
- Nu. Nu ieși așa. - Mă îmbrac cum vreau.
Nu.
- Nu. - Dă-mi drumul!
Îmi pare rău.
Știu că ești supărată pe mine și mi-e dor de…
Mi-e foarte dor de ea.
Și aș vrea să vorbim.
- Putem? - Nu.
- Ba da. - Nu.
- O să te îmbrățișez. - Nu.
- Lasă-mă să plec! - Te îmbrățișez.
- Mamă, dă-mi drumul! - Nu.
Mamă!
Agnes, vino încoace!
Pardon! Mă scuzați!
Bine ai venit!
Salut!
- Ești bine? - Da.
- Bună! - Bună!
Actele de identitate?
- Mulțumesc. - Și eu.
- Un act de identitate? - Stai așa!
Mulțumesc.
- Mersi. - Bun-venit!
Mulțumesc.
- Vrei ceva? - Da, orice.
Ce? Bine.
Vino mai târziu!
- Bună! - Bună!
Îmi dai ceva? Orice.
Ce?
- Două… Orice ar fi. - Bine.
Următoarea persoană care va cânta e Lea.
Toată lumea, aplauze pentru Lea!
Mulțumesc.
Bună!
- Ce mai faceți? - Foarte bine.
- Tu? - Excelent.
Mama a fost o pacoste.
Nu știu ce face.
Cum ai intrat?
Cu buletinul Juliei.
Mi-l arăți?
- Ce? - Buletinul.
Arată-mi-l!
Se pare că semănăm.
Încetează!
Fiindcă eu… chiar nu știu
dacă mai rezist așa, Agnes.
Ce?
Nu înțeleg ce… Ce încerci să obții?
Jocul ăsta se termină în curând?
Esther, calmează-te!
Dacă asta face parte din procesul de acceptare…
- Esther… - Nu!
M-am săturat să mă prefac că e normal!
Șterge machiajul ăla albastru! E dezgustător.
- Ție ar trebui să-ți placă. - Ce?
Nu erai îndrăgostită de ea?
Scuză-mă, era secret cumva?
Credeai că nu mi-a spus? Îmi spunea totul.
O cunoșteam mai bine decât tine.
Evident.
Ai fost măcar la ea?
Nu te-am văzut deloc acolo, la cimitir.
Nici măcar o dată.
Bine.
Nu.
Dă-mi buletinul!
Dă-mi-l!
Am zis să mi-l dai! Dă-i drumul!
Agnes!
Unde pleci? Iar fugi?
Nu mă pot uita la tine.
- Ce ai spus? - Nu mă pot uita la tine!
La ce nu te poți uita?
Uită-te la mine!
Încetează, Agnes! Te rog!
Te rog, nu mai suport!
Uită-te la mine!
Care e problema?
Încetează, Agnes!
Dacă nu suporți asemănarea, de ce te culci cu mine?
- Agnes, nu mă asculți. - Dă-mi drumul!
Julia era o gaură neagră!
Nu vrei să ajungi așa. Te rog, ascultă!
Tu nu știi.
Nu știi ce…
Îmi pare rău.
În fiecare zi
mă trezesc dorindu-mi
să fi făcut ceva.
Dar n-ai făcut.
Nu înțelegi.
În noaptea aceea, tu… Nu știi ce s-a întâmplat.
- Ce cred eu că s-a întâmplat. - Ba știu.
- O cunoșteam de o viață. - Avea laturi pe care nu le-ai văzut.
Nu știi în ce hal era.
- Timp de trei ani… - Nu.
Trei ani am alergat după ea, am dus-o cu mașina și am avut grijă de ea.
Să am grijă să fie bine, să nu se lovească…
Nu mai minți!
Ce…
Ce vrei să-ți zic?
Spune!
Încetează!
Și eu am iubit-o, Agnes.
Te rog, trebuie să-ți spun. Te rog!
Ajunge!
Nu înțelegi? E vina ta!
E vina ta că s-a dus.
Ce vrei să spun, Agnes?
Ce vrei să auzi? Că se va întoarce?
- Taci! - Ce?
- Taci! - E moartă, Agnes!
Moartă!
Fir-ar…
- E moartă! - Taci!
- Bună! - Bună!
Poți să pui „Wake Me Up”, de Avicii?
Julia Svan.
Iar acum, Julia Svan va interpreta „Wake Me Up”.
Julia Svan!
Aplauze pentru Julia!
JULIA SVAN, SPITALUL ROSENDAL
MAMA: ÎMI PARE RĂU
TE IUBESC, MI-E DOR DE TINE, ÎMI PARE RĂU
MI-E DOR DE TINE
VREAU DOAR SĂ DORM AM ÎNCERCAT ORICE
ÎMI URĂSC MINTEA NU ȘTIE CE E LINIȘTEA
MEDICAMENTELE NU AJUTĂ NICI ABSTINENȚA DE LA ALCOOL
CE M-AR PUTEA AJUTA?
DACĂ AȘA VA FI MEREU VIAȚA MEA, POATE CĂ NU MERITĂ EFORTUL
Agnes!
Da.
E acasă. Mulțumesc că mi-ai spus.
Scumpa mea!
De ce nu mi-ai spus…
De ce nimeni nu…
De ce…
N-a fost un accident…
- N-a fost un accident, mamă. - Doamne!
N-avem de unde să știm asta.
Nu se știe, scumpo.
Dar trebuie să știu.
Nu știu ce să fac.
- Doare atât de tare… - Știu.
- Știu asta. - Nu pot să respir de durere.
Știu, dar sunt aici.
- Nu mai pot! - Sunt aici. Te țin eu.
Știu că doare.
Știu.
Nu mai suport…
Da, știu.
De ce nu mi-ai spus nimic? De ce?
Eu… Nu știu.
Am vrut.
N-a vrut să facă asta.
Nu voia asta.
Trebuia să-mi dau seama.
- Ar fi trebuit să observ. - Știi ce?
Trebuia să fac ceva.
- Ar fi trebuit să facem ceva. - Am fost alături de ea.
Am iubit-o.
Amândouă am iubit-o.
Am fost alături de ea.
- Ar fi trebuit să facem ceva. - Știi ce?
Da. Am fost alături de ea, scumpo.
Am fost alături de ea. Știe asta.
Știe asta.
Nu pot să merg…
- Nu. - Nu. Te țin eu în brațe.
Aici suntem acum.
Suntem noi două.
Împreună.
Ascultă-mă! Ai încredere în mine!
Ai încredere în mine!
Draga mea…
Îmi pare rău.
ODIHNEȘTE-TE ÎN PACE
Bună!
Ai oră?
Da, începe imediat.
Acum știu.
Eu…
Nu am…
Nici eu n-am vizitat-o.
Eu…
Nu știu cum să rezist.
Cred că nimeni nu știe.
Cred că aveam 11 ani.
Și știi că Julia făcea numai năzbâtii.
Mai multe decât noi.
Și cred că am luat…
Știi că tata priza tutun, dar nu era…
…în spate.
Iar apoi, imediat, urmezi tu.
- Stai! - Încetează!
Îți place?
Mulțumesc.
Ieri ai fost prima.
Încă zece minute. Pregătiți-vă!
- Da. - Poftim!
- Bună! - Bună! O să îi faci praf.
Mulțumesc.
Nu mai avem mult timp.
Avem o singură șansă până în zori.
Mai are cineva ceva de spus?
Și eu am coșmaruri.
Sau același vis recurent…
de fapt.
Cui îi pasă de vise?
Ce plictisitor!
Liniște! Las-o să continue!
Ea…
merge înaintea mea.
Pe cărbuni încinși.
Nu-i văd fața.
Nu se întoarce.
Îi cer să…
Nu, de fapt…
Țip, practic: „Întoarce-te!”
Dar fără rezultat. Refuză s-o facă.
„Atenție!”
Doar atât spune.
„Ai grijă!”
Dar am fost neglijentă și…
Am călcat pe cărbuni.
Iar rochia mea…
e în flăcări.
Totul a luat foc.
Îmi arde tot corpul.
„Poftim”, spune ea.
„La ce te așteptai?”
Și nu știu… Nu știu la ce mă așteptam.
„Nu e gratis”, spune ea.
„Nu pentru noi.”
Nu-mi amintesc altceva.
Spune!
Ce vrei să spunem?
Acum înțeleg.
Ce?
Că am ars.
În sfârșit…
PENTRU WILLIAM 1997-2016
Subtitrarea: Gabi Nițu